År 1630.
Den 13 maj. Det är vackert väder.
Ovanligt varmt ända sedan i morse.
KLANEN IIS LIGGARE
Klockan 10.00: Unge herr Bennosuke-
-besöker roju Dois herrgård i Kandabashi-
-för att överlämna färsk ayu-fisk som kommit till floden Shirakawa.
Inga andra officiella ärenden att rapportera.
Men omkring fyra på eftermiddagen-
-kom en ronin till porten och sa att han var före detta vasall-
-hos klanen Fukushima i Hiroshima.
HARAKIRI
KLANEN IIS HUSHÅLL I EDO
Har ni tjänstgjort hos klanen Fukushima i Hiroshima?
Det stämmer. Mitt namn är Hanshiro Tsugumo.
"Tsu" skrivs med tecknet för "hamn"-
-och "gumo" med tecknet för "moln".
Vilket är syftet med ert besök?
Min herres hus föll 1619.
Därefter flyttade jag till Edo och fann en bostad på en bakgata.
Jag har levt i nödtorft och försökt knyta kontakter-
-för att finna en tjänst hos en ny herre.
Men hur jag än försöker så lever vi i fredliga tider-
-och mina ansträngningar har varit förgäves.
Han inte funnit en tjänst-
-och tillbringar dagarna utan sysselsättning.
Han har blivit förtvivlad och står inte längre ut.
I stället för att leva i fattigdom och vanära-
-önskar han att dö en hedervärd död genom harakiri-
-och ber att få göra det utanför vår port.
Det var det han sa.
Nu igen. Tar det aldrig slut?
Hur ska jag ta hand om det?
Låt honom komma in.
Varsågod. Gå bara in.
Tack för er vänlighet.
Jag är före detta vasall åt Masanori Fukushima i Hiroshima.
Mitt namn är Hanshiro Tsugumo.
Jag ber vördnadsfullt om er gunst.
Jag heter Kageyu Saito och är förste vasall, karo, åt klanen Ii.
Jag är tacksam för att jag får träffa er med så kort varsel.
-Syftet med mitt besök... -Jag har fått det berättat för mig.
Heller än att fortsätta leva i fattigdom och vänta på döden-
-vill ni avsluta ert liv genom harakiri, som anstår en samuraj.
-Det var väl kontentan av det ni sa? -Just det.
I dessa tider är det en beundransvärd föresats.
Jag kan bara uttrycka min högaktning.
Ni nämnde att ni har tjänstgjort hos klanen Fukushima.
Råkar ni känna en man vid namn Motome Chijiiwa?
-Chijiiwa? -Ja.
-Låt mig tänka... -Känner ni inte igen namnet?
Jag är säker på att han sa att han tjänade klanen Fukushima.
Under sina mest välmående dagar hade klanen 12 000 vasaller.
-Man kan inte känna dem alla. -Jag förstår.
Men det gör detsamma.
Det var tidigare i år, kanske i slutet av januari-
-som en ronin vid namn Motome Chijiiwa besökte oss.
Han hade samma ärende som ni.
Han bad att få ta sitt liv utanför klanens port.
På så vis.
Vill ni att jag ska berätta vad som hände?
Det vill jag.
Ni var alltså vasall åt klanen Fukushima i Hiroshima?
Det stämmer.
Jag tjänade Masanori Fukushima i Hiroshima.
Mitt namn är Motome Chijiiwa.
Vad är syftet med ert besök?
Efter klanens fall flyttade jag till Edo och fann en bostad på en bakgata.
Jag har levt i nödtorft och försökt knyta kontakter-
-för att finna en tjänst hos en ny herre.
Men hur jag än försöker så lever vi i fredliga tider-
-och det har varit förgäves.
Nu är det vår tur.
-Hur ska vi handskas med det? -Låt mig tänka.
Sådana dumheter sprider sig lätt.
Det började med Sengokuklanen. Det begick ett misstag.
-Det kan man inte säga, Yazaki. -Varför inte?
Den som kom dit hade bestämt sig för att skära upp buken.
Det var inget skamligt med det.
Just på grund av hans inställning blev de rörda-
-och gav honom en tjänst med ansvar för hushållet.
Det var en annan sak.
Problemet är de skamlösa ronin som har kommit senare.
De tänker inte begå harakiri.
Bara för att de saknar mat och kläder utövar utpressning mot oss.
Min vi kan inte låta honom skära upp buken framför vår port.
Vi får göra som de andra:
Ge honom något litet och skicka i väg honom.
Nej. Det får ni inte göra.
Om vi ger honom pengar kommer det att dyka upp fler.
En efter en, som myror till en hög med socker.
Efter slaget vid Sekigahara vimlar det av herrelösa samurajer i Edo.
De är som hungriga hundar som letar efter ett hem.
Det kommer att talas om klanen Ii.
"Förut var de strängare än de andra klanerna."
"Därför kom heller inga ronin till deras port."
"Men se vad de har gjort nu."
"De kallar sig den röda rustningens krigare."
"I fredstider är det bara en gammal saga."
Vill ni att sådana hånfulla rykten ska spridas över hela Edo?
Och länsherren har rest hem till sin domän.
Vi får inte låta klanens namn besudlas när han är bortrest.
Vi kan inte göra något så fegt som att ge honom pengar för att gå.
De talar om seppuku, men har ingen avsikt att göra det.
Karo?
Då så...
Ursäkta för att ni fick vänta.
Jag heter Umenosuke Kawabe och tillhör klanens hästgarde.
Jag heter Motome Chijiiwa, ronin från Hiroshima i Geishu.
Låt mig visa er in.
-Va? -Jag ska visa er till badet.
Länsherren är hemma i sin domän.
Karo Saito har framfört ert önskemål till hans arvtagare Bennosuke.
Denne beundrar er beslutsamhet och ger er omedelbara audiens.
Ska jag få träffa unge herr Bennosuke?
Just det.
Ni får ursäkta, men er klädsel duger inte.
Ta först ett bad och fräscha upp er. Vi ska ordna kläder åt er.
Javisst. Det tar jag tacksamt emot.
Jag uppskattar er vänlighet.
Det är som en dröm. Det är så...
...fullständigt oväntat. Nästan...
Ursäkta mig.
Jag ber om ursäkt för att ni fick vänta så länge.
Jag måste be er att byta om igen.
Byta kläder.
Vad är det?
Skulle jag inte få träffa unge herr Bennosuke?
Jag blev ju beviljad audiens.
-Det måste varit ett missförstånd. -Nej, jag är säker!
Umenosuke Kawabe från hästgardet sa det till mig.
Jaså, Kawabe?
Nu när ni säger det...
Ja, jag förstår.
Så har ni förstått hur det ligger till?
Jag tror att jag vet.
När karo Saito berättade om ert önskemål för unge herr Bennosuke-
-sa denne att så hedervärda krigare är sällsynta i dag.
Han sa "Jag hade gärna gett honom en tjänst här."
"Men när en man säger att han vill skära upp sin buk"-
-"vittnar det om en ovanlig beslutsamhet."
"Det går inte att övertala honom. Bevilja hans sista önskan."
"Jag skulle vilja träffa denne modige krigare"-
-"men jag har tyvärr planerat att besöka roju Doi."
"Behandla honom på bästa sätt."
"Låt alla vasaller bevittna honom i hans sista stund"-
-"som en förebild för kommande generationer."
Så sa han, fick jag höra.
Vad tycker ni om min berättelse?
Den är intressant och exemplifierar klanen Iis tapperhet-
-som symboliseras av den röda rustningen.
Så vad tänker ni göra?
Syftar ni på det här?
Just det.
Ni behöver inte oroa er.
Det är för att gör det som jag har kommit hit.
Där ser man...
Er beslutsamhet är beundransvärd.
Då så, Tsugumo-dono...
Vill ni att jag ska fortsätta berätta om Motome Chijiiwa?
Det vill jag.
Då så, vi har inte all tid i världen. Var snäll och byt om.
Allt annat är förberett för er seppuku-ceremoni.
Jag har ett önskemål.
-Jag vill be om ett kort uppskov. -Uppskov?
Jag ska inte rymma eller gömma mig. Jag kommer tillbaka hit.
Men var snäll och ge mig en dag eller två.
Det är tyvärr för sent.
-Men det är ju absurt. -Absurt?
Vi har förberett seppuku så som ni önskade.
Jag ber om ursäkt!
Bara ett kort uppskov. Jag lovar att återvända.
En samuraj är bunden av sitt ord. Det kan inte skjutas upp.
Hayato Yazaki är fäktmästare.
Han är spänstig och skicklig.
Om ni tar ett steg hugger han er i två delar.
Och de andra attackerar omedelbart.
Bli inte uppskuren som en fisk, utan begå seppuku som en krigare.
Nu får jag be er att byta om.
Vår käre före detta patriark...
Förlåt mig för att jag befläckar vår borggård med en ronins orena blod.
Det är för att bevara klanens heder-
-familjen Tokugawas heder och samurajens hederskod.
Jag ber er att bevittna mitt beslut.
-Till och med det korta svärdet. -Titta på det.
Det kan inte ens skära tofu.
Han säljer sina svärd, och med dem sin själ.
Sedan kommer han hit med bambusvärd för att begå harakiri!
Förberedelserna är klara.
Motome Chijiiwa...
Ni har valt hedervärd harakiri-
-framför att invänta döden i fattigdom.
Det är ett lovvärt beslut.
Ni är ett föredöme för alla samurajer.
Jag skäms för att erkänna att även i denna klan-
-känd för sin tapperhet sedan vår patriark Naomasas dagar-
-ser man sällan beslutsamhet som er.
Så jag har samlat alla hushållets vasaller-
-för att de ska ta intryck av verklig krigares död.
Må ert hjärta vara stilla.
-Jag måste be... -Vad är det?
Ett kort uppskov... Bara en eller två dagar!
Jag ska inte fly. Jag kommer tillbaka!
Jag ber er!
Det här är ju väldigt oväntat.
Nu för tiden hör man talas om ronin i Edo som kallar sig samurajer-
-och ber att få begå seppuku utanför en länsherres port-
-men är nöjda med att gå därifrån med några mynt.
-Ni är väl inte en sådan? -Nej, absolut inte.
Nej, självfallet inte.
Att en man med ett så ädelt sinne skulle vara en simpel utpressare-
-det tror jag inte.
Nåväl, då kan ni fortsätta utan oro.
Trots min ringa erfarenhet ska jag vara er sekond.
Jag är upplärd vid Shindo-Munen-Ichiryus skola.
Detta vet ni säkert, men låt mig säga det ändå:
Seppuku-ceremonin har förändrats med tiden.
Nu för tiden är det bara ett ord.
Samurajen sträcker sig efter sitt svärd-
-sekonden hugger omedelbart av honom huvudet.
Man skär alltså aldrig upp magen.
Ibland har man inte ens ett svärd-
-utan bara en vit solfjäder.
Men i dag ska vi inte sänka oss-
-till något så lättsinnigt som dessa avarter
Vi ska utföra seppuku på det traditionella viset.
Har ni förstått?
Ni ska skära upp buken i ett kors.
När jag ser att ni har gjort det hugger jag av ert huvud.
Inte förrän ni har skurit långt nog ska jag låta svärdet falla.
Är ni införstådd med det? Då så.
Här är ert eget svärd. Det är det som ni ska använda.
En samurajs svärd är hans själ.
Ingen klinga passar bättre för detta syfte än ert eget.
Vad är det som uppehåller er?
Var snäll och fortsätt.
Hugg... Hugg!
Inte än. Dra svärdet på tvären.
Varför väntar ni? Dra svärdet åt höger.
Han såg väl ingen annan utväg än att bita av sin tunga.
Jag vet inte om det är imponerande eller motbjudande.
Men hur tänkte han att han skulle begå seppuku med ett bambusvärd?
Så vad tänker ni göra?
Syftar ni på det här?
Det som jag berättade om Motome Chijiiwas öde-
-är sant in i minsta detalj.
Tsugumo-dono, lyd mitt råd och gå tyst härifrån.
Ni behöver inte bekymra er för mig.
Till skillnad från den här Chijiiwa-
-är mitt svärd inte gjort av bambu.
Jag ska inte bita av tungan, utan skära upp min buk ordentligt.
Då så.
Eftersom ni är så fast besluten ska jag bevilja er önskan.
Page!
Denna ronin, Hanshiro Tsugumo från Hiroshima-
-ska få använda vår borggård för att utföra seppuku.
Hans klädsel duger inte. Ge honom något mer passande...
-Nej. -Vad menar ni?
Ni behöver inte besvära er med sådant.
För en utblottad ronins sista stund-
-finns det knappast något mer passande än det här.
Jag uppskattar er vänliga och omtänksamma behandling av mig.
Jag, Hanshiro Tsugumo, saknar ord för att uttrycka min tacksamhet.
Då så, då ska jag börja.
Förresten, karo, får jag fråga vem som ska vara min sekond?
Jag har sagt till Ichiro Shinmen.
Shinmen?
-Har ni ett eget önskemål? -Ja.
Jag vill be om Hikokuro Omodaka.
-Hikokuro, säger ni? -Han är berömd inom klanen Ii.
Jag hörde att han är upplärd Shindo-Munen-Ichiryus skola.
Jag förstår. Hikokuro är ett utmärkt val.
Hikokuro!
Han har tyvärr inte kommit i dag.
Han har meddelat att han är sjuk och behöver några dagars vila.
Jaså? Det kan inte hjälpas.
Tsugumo-dono...
Som ni hörde är Omodaka inte här i dag.
Var snäll och välj någon annan.
Det var en besvikelse.
Jag ville gärna att Omodaka skulle utföra det.
Kan jag be er om ett särskilt hänsynstagande?
Tja, han säger att han är sjuk men verkade må bra i går.
Det kan inte vara något allvarligt.
Page!
Skynda dig till Omodakas bostad.
Be honom att komma omedelbart om han inte är för sjuk. Skynda på!
Jag ber om ursäkt för att jag ställer till med besvär för er.
Vill ni vänta här eller komma in i läsrummet ett slag?
Nej, det skulle kunna väcka en känsla av hemtrevnad hos mig.
Jag bör inte få avsmak för min resa in i döden. Jag ska bli kvar här.
Vilken beslutsamhet.
Jag kan bara uttrycka min beundran.
Förresten, karo...
Det kan bli långtråkigt om vi båda väntar här i tystnad.
Kanske kan jag få berätta om mig själv för att få tiden att gå?
Jaså, ska ni berätta om er själv?
Ja.
En utsvulten ronins berättelse är kanske inte så spännande-
-men det som drabbar en annan i dag kan vara ens eget öde i morgon.
Kanske kan era vasaller också finna något att lära sig av-
-i mitt meningslösa gnäll.
"...ens eget öde i morgon"?
Det här kan bli intressant.
Lyssna noga och lär er av den här mannen, som stirrar döden i vitögat.
Det lär knappast vara meningslöst gnäll.
Jag är säker på att ni får ut något av det.
Karo...
Historien som ni berättade tidigare...
Är det säkert att den är sann in i minsta detalj?
Det är den.
Roninen från i Hiroshima i Geishu, Motome Chijiiwa-
-var en man som jag har en viss bekantskap med.
Motome Chijiiwa...
...var en man som jag har en viss bekantskap med.
Motome var en femton år gammal pojke.
Min dotter Miho var bara elva och ännu ett oskuldsfullt barn.
Det var för elva år sedan.
Men när jag sluter mina ögon-
-ser jag det lika tydligt som om det var i går.
-En gång till. -Vi får sluta.
Vi arbetar jämt med slottsmuren. Vi har inte nytta av pilbågar längre.
Det är fred under himlen. De fyra haven är stilla.
Den 22:e är det förresten sju år sedan Nuis gick bort.
Jag visste att det var hennes dödsdag men inte att det var sjunde året.
Jag tänkte hålla en ceremoni i min bostad.
-Det behövs inga offergåvor. -Jag förstår.
Men jag kan knappt begripa att tiden har gått så fort.
Jag är förbluffad över att en krigare som du-
-har kunnat uppfostra Miho i alla dessa år utan att gifta om dig.
Jinnai! Det ska väl inte du säga?
När din Yuki dog undrade jag hur du skulle klara dig.
Men se på dig nu. "En kråka som föder en hök", som man säger.
-Kråka? -Som änkling var du en kråka.
Men du uppfostrade ditt barn med så mycket kärlek-
-att plötsligt hade ungen vuxit upp till en ståtlig hök.
Vad pratar du om?
Han är sannerligen storvuxen-
-men det dröjer länge innan han kan flyga fritt som en hök.
Jag trodde aldrig att vi kunde klara av något annat än att kriga-
-men vi kan visst uppfostra barn också.
Om livet hade gått vidare så, då hade allt varit väl.
Men det gjorde det inte.
Trots all vår lycka är våra liv som hus byggda på sand.
En kraftig vind och allt kan vara borta.
Min herres domän i Hiroshima hade en avkastning på 498 000 koku ris.
Hur hans hus slogs i spillror-
-det känner ni väl till utan att jag berättar för er.
På grund av en orimlig bedömning från Tokugawa-shogunatets sida-
-i fråga om reparationerna på Hiroshimas slott i juni 1619-
-tvingades min herre Masanori Fukushima i exil till Kawanakajima-
-och fick lämna sina 12 000 vasaller utan medel att försörja sig-
-trots att de inte gjort något fel.
Jinnai!
TILL HANSHIRO TSUGUMO
På grund av vår långa vänskap har jag några saker att säga till dig:
Gonzaemon Masakatsu, som leder reparationerna av slottet-
-kommer snart att ta sitt liv.
Jag går i förväg på resan.
Mitt sällskap är tillräckligt för honom.
Du behöver inte följa efter.
Men mitt enda barn, Motome-
-han har vuxit sig stor men är fortfarande bara femton.
Jag ber er att ta hand om honom och hjälpa honom i livet.
Varför skulle han vara så snabb? Han begick harakiri före mig.
Hanshiro, du får inte följa efter.
Om klanen kunde överleva hade jag kanske bett dig-
-men eftersom den fråntagits sin ställning vore det meningslöst.
Det räcker med Jinnais sällskap.
Bli inte rädd, Hanshiro!
Jinnai tog livet av sig för att han visste att annars skulle du göra det.
Han dog för er båda.
Det innebär att du måste leva vidare.
För Jinnai och för dig själv.
Och vem ska annars ta hand om hans son Motome?
Nu går jag för att göra Jinnai sällskap.
Hanshiro, har du något du vill att jag hälsar honom?
Har du inget att säga till Jinnai?
Hälsa Jinnai det här:
Angående Motome...
Vart Motome Chijiiwa än går-
-svär jag, Hanshiro Tsugumo, att skydda hans liv med mitt eget.
Fortsätt, Tsugumo-dono.
-Fick du svar? -Ja. Det tycks vara allvarligt.
Vad är det för sjukdom?
Hans familj säger att han lider av hög feber och svår smärta.
-Fortsätt. -Jag bad att få träffa honom.
Han hälsade att hans smärta är så svår att han inte vill bli sedd.
Så jag gav honom ert meddelande och återvände.
Då finns det inget att göra.
Det har varit väldigt varmt. Han har säkert fått värmeslag.
Tsugumo-dono, ni hörde vad han sa.
Jag måste be er att välja någon annan som er sekond.
Det är mycket tråkigt, men det tycks inte kunna hjälpas.
I så fall...
Då vill jag be om Hayato Yazaki.
Hayato?
Han har väl också varit borta i några dagar?
Det stämmer. Han bad om ledighet för att han inte mådde bra.
Tsugumo-dono...
Hayato Yazaki är tyvärr också borta på grund av sjukdom.
Är Yazaki också sjuk?
Ser man på...
Återigen tycks jag inte ha något val. Då väljer jag Umenosuke Kawabe.
Karo...
Inte är det väl möjligt att även Kawabe är krasslig?
Ser man på. Det verkar som om han inte heller kan komma.
Att alla tre är oanträffbara just denna dag-
-det är ett märkligt sammanträffande.
Högst underligt.
-Han har något i kikaren. -Utan tvekan.
Hikokuro var den som först insisterade på-
-att Motome Chijiiwa skulle tvingas begå seppuku.
Yazaki upptäckte bambusvärden-
-och insisterade på att de skulle användas. Kawabe instämde.
Jag sa att han borde slippa dem.
-Det har vi ingen nytta av nu! -Det är sant.
Hur ska vi handskas med honom?
Han lär inte bara ta livet av sig.
Han har en baktanke.
Vad det än är, så ska han inte komma undan med det.
Vi ska tvinga honom att utföra harakiri.
Om han vägrar ska vi attackera honom med full styrka och döda honom.
Det som händer inom dessa väggar...
...är lika hemligt som det som sker inom ett slotts murar
På min signal vet alla vad de ska göra.
Men jag är bekymrad över Hikokuro och de andra två.
Jag måste skicka någon för att ta reda på mer.
Jag vill att du personligen tar reda på hur det ligger till.
Tsugumo-dono...
Sommardagarna är långa, men det börjar bli sent.
Jag måste be er att börja omgående.
Men för seppuku krävs det en sekond.
Jag förstår, men jag har diskuterat saken med de andra äldste.
Eftersom alla tre är sjuka kan vi inte tillgodose era önskningar.
Så vi måste välja någon åt er.
-Ichiro Shinmen! -Ja!
Du ska agera sekond åt Tsugumo-dono.
Utför din plikt med omsorg.
-Nej vänta. -Va?
Jag har föreslagit tre särskilt utvalda sekonder.
Jag vill be att få en av dessa tre.
Lyssnar ni inte?
Alla tre är sjuka och inte närvarande i dag.
Jag har förklarat det tydligt. Hörde ni mig inte?
I så fall har jag inget val.
Jag måste vänta med att begå seppuku.
Nu räcker det, Hanshiro Tsugumo!
Ni går för långt i er utpressning.
Det är illa nog att klampa in hit och be att få begå seppuku här-
-och nu käbblar ni dessutom om er sekond.
Ni hade aldrig tänkt begå seppuku. Ni vill bara ha pengar.
Karo!
Om det var så, hade jag då lugnt suttit på den här mattan?
-Varför sätter ni inte i gång? -Jag är redo att dö!
Men att skära upp buken garanterar inte en lyckad resa till andra sidan.
Någon måste vara skicklig nog att snabbt hugga av mig huvudet.
Jag begår inte seppuku som straff för ett brott.
Självfallet borde jag få lov att välja min egen sekond.
Nu har det kommit till en punkt...
...då vi kan sluta diskutera.
Ni är en bluff och en skam för krigarklassen.
Ni tänkte aldrig begå harakiri!
Ni förolämpar oss!
Vänta!
Jag ber alla närvarande om en stund...
Vänta en kort stund.
Vad mer kan ni ha att säga?
Jo då, jag har mer att säga.
Jag har inte avslutat min berättelse.
Jag har inte mer tid för era historier.
Karo!
Om ni tvingar mig-
-ska jag strida in i det sista, oavsett hur dåliga mina chanser är.
En del av era män lär bli sårade trots att de är oskyldiga.
En del kommer att förlora livet!
Vore det inte bättre att bara lyssna på mig.
När jag har berättat klart ska jag skära upp buken.
Och om jag inte förtjänar seppuku kan ni låta era män ta hand om mig.
Hur som helst vill jag först bara att ni ska lyssna.
Har jag ert ord på att ni kommer att följa dessa villkor?
Det har ni mitt ord på.
Och som samuraj måste ni hålla ert löfte, inte sant?
Nåväl, men håll er kort.
Jag tänker inte lyssna länge på ert meningslösa knorrande.
Återgå till era platser.
Var var jag nu...?
Just det.
Min herres hus föll och Jinnai Chijiiwa dog.
Men innan han dog bad han mig att ta hand om Motome.
När min herres hus föll-
-lämnade vi omedelbart provinsen och flyttade till Edo.
Edos gator kryllade av ronin efter slaget i Sekigahara.
Förr hade andra klaner gladeligen anställt en ronin-
-som hade gjort sig ett namn.
Men i en tid så fridfull att ingen har bruk för krigare eller hästar-
-eller vinden ens prasslar löven var det svårt att få ihop till brödfödan.
Jag skäms vid tanken på hur eländiga de senaste åtta-nio åren varit.
Men mitt ibland alla vedermödor-
-höll min dotter Miho på att bli kvinna.
Det var vår när hon fyllde arton.
-Pappa... -Ja.
Jag har ställt fram din mat om jag inte hinner tillbaka i tid.
Även de största delikatesser smakar tråkigt när man äter dem ensam.
Jag väntar om du inte kommer.
Jag ska hämta betalningen och sedan köpa torkad fisk i Yoshizakicho.
-Goddag. -Välkommen.
-Fullt upp som alltid. Ska ni ut? -Ja, till grossisten i Kyobashi.
Jaså, Mikawaya? Sköt om er.
Övning är den bästa läraren. Ni har blivit väldigt skicklig.
Förlåt.
Jag avskyr att be om uppskov, men jag har inte hunnit få in pengar.
Ni avväpnar mig genom att nämna det först.
Jag tänkte framföra ett par klagomål-
-men när ni gör det första draget, vad kan jag då säga?
Vad tänker ni förresten om det som jag tog upp häromdagen?
Har ni kommit fram till ett beslut?
Ja, det har jag.
Det gläder mig. Då har jag en sak mindre att bekymra mig för.
Nej. Jag uppskattar ert erbjudande angående Miho-
-men jag har bestämt mig för att tacka nej.
Hon skulle vara adoptivdotter hos familjen Joshuya i högst sex månader.
När adoptionen är formellt avklarad-
-skickas hon till klanen Sakakibara som konkubin.
Sakakibaras ägor har en avkastning på 110 00 koku ris.
Ni vill kanske inte dra nytta av det, men det skulle öppna dörrar för er.
Det förstår jag, men Seibei-dono...
Hur långt jag än fallit så kan jag inte låta min dotter bli konkubin.
Det är bra att ni är samvetsgrann men bör ni inte tänka på er dotter?
Va?
Hon är ung och vacker men har inte en enda fin kimono.
Det enda hon har att se fram emot är att hjälpa sin far med hans hantverk.
Tsugumo-sama, ni kan inte slåss mot världen ni lever i-
-eller gå emot samhällets utveckling.
Det är ett bra erbjudande för Miho-sama, och för er också.
För att vara ärlig är det inte direkt för att Miho-san är så vacker-
-som ni har fått den här möjligheten.
Konfucius sa:
"Den som inte känner sitt kall är ingen stor ledare."
"Den som saknar hövlighet ska inte bli ledare."
"Om man inte lyssnar på andras ord kan man inte förstå deras tankar."
-Det är allt för i dag. -Tack, magistern.
Katsuzo, ska vi gå och fånga sparvar i dag?
Hej, onkel!
Det är roligt att se er.
-Vill du ha? -Jag tackar.
Jag är så hemmastadd här att jag kan koka upp vatten.
Nu är det så, Motome-
-att jag är här i dag för att ta upp en fråga av stor vikt.
Du låter så formell. Vad kan det vara?
Dagarna och månader flyger förbi.
Miho är nu arton.
Hon blir mer och mer lik sin mor för varje dag som går.
-Man kan inte tro hon är min dotter. -Onkel...!
Om hon hade bråtts på mig hade hon aldrig blivit så vacker.
Vad försöker du säga?
Tja, Motome...
Jag vill att du gifter dig med Miho.
Jag förstår att det kommer plötsligt-
-men vad tycker du? Vad säger du, Motome?
Du vet lika väl som jag hur jag tjänar mitt uppehälle.
Jag undervisar en handfull barn i de kinesiska klassikerna-
-och lever från hand till mun.
-Hur ska jag kunna ta en fru? -Tycker du inte om Miho?
Jag frågar bara om dina känslor för henne.
Det är inte bara på grund av löftet som jag gav till din far-
-som jag hoppas att du gifter dig med Miho.
Även om jag är bufflig och trög-
-så är jag inte helt okänslig för era känslor för varandra.
Det var svårare än jag hade trott att övertala Motome.
Jag visste inte att han hade en så envis sida.
Men jag visste att han älskade Miho-
-och att Miho inte skulle motsätta sig giftermålet.
Tranan som lever i tusen år dansar och sjunger
Sköldpaddan som lever i tiotusen år
bär tre världar på sin rygg- himlen, jorden och människan.
Sandkornen på stranden
otaliga och släta
Må de spegla
morgonsolen
Efter två år föddes ett barn.
Det var en pojke, och de döpte honom till Kingo.
Det var förstås jag som valde namnet.
Hej, pappa!
Vad nu då? Sover han igen.
Pappa, du är alldeles för generös.
Dumheter! Du lagar mat åt mig fastän du är bortgift.
Och jag har bara mig själv att försörja.
Jag sparar mer än jag kan göra av med och kan inte ta med mig pengarna.
Ser man på! Har du vaknat?
Vad nu, din busunge?!
En krigarson ska inte smilgropar!
Till och med klanen Matsudaira?
Ja. Jag kan förstå att man upplöser domänen för mer avlägsna vasaller-
-men det är för hårt mot dem som varit Tokugawaklanen trogna.
Jag begriper inte shogunatets behandling av krigsherrarna.
Antalet ronin kommer att öka igen.
Hörde du?
En av dem försökte begå harakiri vid Sengokuklanens port.
En ronin vid namn Shume Oi, som tidigare var hos Kurumeklanen.
Jag hörde att de blev så imponerade att de anställde honom.
-Ja, men det var det andra. -Ja, jag hörde det också.
Andra ronin gick höra talas om det och började dyka upp-
-hos länsherrar i hela Edo och insistera på att få begå harakiri.
För att bli av med dem erbjöd klanerna pengar för att de skulle gå.
En tråkig utveckling som sprider sig.
Oavsett hur illa ens situation ser ut, så är det dåligt.
I dessa svåra tider hjälper det inte att bli desperat.
Vi måste alla akta oss för att bli alltför ivriga att finna en tjänst.
Det har du helt rätt i.
Om man inte oroar sig för mycket för att få en tjänst-
-kan man bara sitta så här och behöver inte lyda någon överordnad.
-Vad är det, lillen? -Jag ska amma honom.
Inte så fort han gråter. Då utvecklar han dåliga vanor.
Hör du, Kingo! Titta här!
Okej?
Hoppla! Kom här, Kingo...
I Kanda
vid Myojintemplet
ska det vara festival
i kväll
Vårt liv kretsade runt Kingo-
-och vi tre levde lyckliga-
-ständigt omgivna av ljudet av porlande skratt.
Det var en tid av större lycka-
-än jag någonsin upplevde i vår domän.
Men lycka varar sällan länge.
En dag hostade Miho plötsligt upp stora mängder blod.
Hon hade alltid varit klen-
-men den ständiga bördan av vårt hårda arbete...
...hade länge varit alltför påfrestande för hennes svaga kropp
Motome greps av panik.
Stackaren.
Femtio byggarbetare till Dateklanen. Betalningen är 40 mon!
Vänta lite, samuraj!
Det finns inte nog med arbete ens för vanligt folk.
Om de ser en arbetare med två svärd kan det gå illa för oss.
Tjugo arbetare till Hosokawaklanen. Betalningen är 45 mon.
PANTBANK
Stackars Motome. Vad han är försökte, så var det förgäves.
Miho tynade bort alltmer.
Varför kommer all olycka på samma gång?
Det är inbränt i mitt minne.
Vi har klarat oss året ut-
-och plommonträden hade börjat blomma i början av våren.
Vad är det?
Motome?
Är det Miho?
-Det är Kingo. -Va?! Kingo?
En feber.
Som om han brinner.
Varför, Miho? Varför har du väntat tills det har gått så här långt?
Jag trodde att det var en vanlig förkylning.
Vad sa läkaren?
Du har väl låtit läkaren titta på honom?
Har ingen läkare tittat på honom?
Varför inte?
Kingo...
Kingo, kämpa emot!
Din morfar, liksom din mamma och pappa, har redan sålt allt av värde.
Det finns ingenting som vi kan göra för dig.
Jag kan inte göra något, Kingo.
Men du är krigarson.
Du kan inte låta dig besegras av en liten sjukdom.
Kingo... Ge inte upp.
Ge inte upp...
Far...
-Jag har en idé. -Vadå?
Jag måste gå. Var snäll och ta hand om Kingo.
Vad tänker du göra?
En före detta vasall åt Katoklanen försörjer sig som penningutlånare.
Jag har tyckt räntan var för hög, men jag kan inte tänka på det nu.
Du har rätt! Om du har den möjligheten, så skynda dig dit.
Ja, jag är på väg. Jag kommer hem senast i kväll.
Som du ser är Miho för svag, så var snäll och ta hand om Kingo.
Ja, förstås. Jag vet vad jag ska göra.
Men, Motome, du ser själv hur han mår.
Du måste lösa det och komma hem så fort du kan.
Ja, jag är tillbaka innan det blir kväll.
Då går jag.
Motome... Vi räknar med dig!
Nej, låt mig göra det!
Det är inte länge kvar nu, Kingo.
Varför dröjer han så länge?
Det här är inte bra.
Vad sysslar Motome med?
Nej! Att du stiger upp hjälper inte mot Kingos feber.
Var blir Motome av?
Han lovade att komma tillbaka innan det blev kväll.
Vad sysslar han med?
Jag väntade.
Varje ögonblick kändes som en evighet.
Men Motome återvände inte. Jag träffade honom aldrig mer.
"Jag kommer hem innan det blir kväll, så ta hand om Kingo."
Det var hans sista ord innan han gick.
Det var det sista jag såg av Motome Chijiiwa.
Men sedan-
-efter klockan åtta samma kväll kom han faktiskt hem.
Och han var inte ensam.
Han blev buren av en grupp vasaller från klanen Ii.
Ytterst respektfullt.
Detta var den önskan som Motome Chijiiwa kom till oss med.
Men för många människor använder ingången-
-så vi erbjöd honom vår borggård.
Vi såg till att han hade allt som krävdes för att utföra harakiri.
I Edo har det förekommit att en ronin kommit till en länsherre-
-och hotat med att begå harakiri.
Många klaner vet inte hur de ska hantera detta skamliga knep.
Men här har vi Motome Chijiiwa-
-som skar upp sin buk så som anstår en hedervärd samuraj.
Och klanen Ii svarade på rätt sätt-
-med att tillmötesgå hans önskningar.
Till skillnad från många skamliga ronin och fega länsherrars hus-
-har båda parter i det här fallet handlat på ett exemplariskt vis-
-vilket kommer att rensa luften och få andra att prata.
Allt slutade på bästa sätt för alla. Nåväl...
Vänta!
-VI måste visa svärden. -Just det.
För att undvika missförstånd vill vi visa svärden som Chijiiwa hade.
Ni kan se att klingorna är gjorda av bambu.
Bambu?!
Miho...?
Som ni ser är de båda av bambu.
Ingen får senare anklaga oss för att ha bytt ut klingorna.
Så ta en ordentlig titt.
Är det uppfattat?
Så Motome lånade alltså ett svärd av er?
Nej, det gjorde han inte.
Han tog sitt liv på ett ärevördigt vis med det här svärdet.
Tog han livet av sig med det där bambusvärdet?
Just det.
Hela hushållet bevittnade det hela, harakiri med bambusvärd.
Det var ingen vacker syn.
Det vore mer passande för en samuraj att ta sitt liv med ett äkta svärd-
-som är krigarens själ.
-Då så. -Då går vi.
Miho grät.
Hon grät...
...och grät.
Motome!
Förlåt mig.
Jag var för dum!
Du sålde båda dina svärd.
För Mihos skull sålde du båda dina svärd.
Men jag...
Jag tänkte inte på att jag kunde gör så.
Det föll mig aldrig in.
Den här förbannade saken betydde för mycket. Jag klängde mig fast vid den.
Den här förbannade saken!
Febern fortsatte. Kingo hamnade i koma och dog två dagar senare.
Tre dagar senare-
-som om hon följde efter honom, dog Miho också.
Sålunda fann Hanshiro Tsugumo sig fullständigt ensam i världen-
-efter att ha förlorat alla han någonsin hade brytt sig om.
Tsugumo-dono...
Är ni färdig med er berättelse?
Ja, det är jag väl.
Jo... Bara en sak till.
Jag ber alla här att lyssna noga på vad jag säger.
Det kvittar hur fattig eller hungrig en krigare är.
Att komma till någon annans port-
-och meddela att han vill begå harakiri där-
-det är en oförlåtlig handling.
Men jag vill också säga:
Det sätt på vilket klanen Ii hanterade situationen-
-lämnade utan tvekan mycket att önska.
Om en samuraj riskerar skam och åtlöje för att be om uppskov-
-då måste han ha goda skäl.
En enkel fråga angående hans skäl-
-hade kunnat avslöja det...
...men trots alla vittnen som var samlade-
-var det ingen som frågade.
Hans fru låg för döden-
-och hans son hade brinnande feber och var i behov av läkare.
Motome ville säkert förklara situationen för mig-
-göra det sista han kunde för sin son-
-och sedan återvände till klanen Iis hushåll.
Hanshiro Tsugumo!
Jag har fått nog av era själviska motiv.
Va?
Vad gäller Motome Chijiiwa-
-är omständigheterna som drev honom hit utan tvekan komplexa.
Men han framförde sin önskan att begå seppuku.
Resultatet blev kanske inte det som han ville-
-men han fick stå sitt kast.
Han kunde inte beklaga sig eller klandra och fördöma någon annan.
Han tog beslutet att lämna allt och skära upp sin buk.
Att möta döden utan att tveka -detta är samurajens väg.
Men vad gjorde han? Han hade fegheten att be om uppskov.
Man kan inte hjälpa om han var från vettet.
Det är sant. Motome hade förlorat vettet.
Men jag vill säga att det var bra. Det hedrar honom!
Han var en samuraj men också en människa.
Han kunde inte leva endast på luft.
Inför sådan förtvivlan förlorade även en stark man som han vettet-
-för att han försökte skydda sin familj, och jag lovprisar honom.
De kommer att kalla honom "bamburonin".
Samurajer och vanliga stadsbor kommer att hånskratta åt att han tvekade.
Men låt dem skratta.
Ingen kan förstå djupet av en annans hjärta.
På grund av de klaner som shogunatet så hänsynslöst har utplånat-
-har otaliga ronin störtats ner i helvetet.
Den som aldrig saknar mat eller kläder kan inte förstå deras elände.
Jag frågar er som föraktar Motome för hans vädjan:
Om ni befann er i samma situation, hade ni då agerat annorlunda?
Det som vi kallar samurajens heder är i slutändan bara en fasad.
-Är det ert klagomål? -Klagomål?
Vill ni tala om för oss att en samurajs heder bara är en fasad?
Ja.
"Även om jag ber att få begå harakiri kommer de inte att tvinga mig."
Det är i denna naiva tanke som de sig.
Vi låter den som ber om det begå harakiri-ja, faktiskt med tvång.
Det är Iiklanens hållning.
För oss är samurajens heder ingen fasad.
"Så inte heller Hanshiro Tsugumo"-
-"är här för att begå harakiri."
"Han är här på grund av bitterhet"-
-"över hur klanen Ii behandlade hans svärson"-
-"och en vilja att uttrycka sitt missnöje."
Är det så ni tänker?
Det är inte min sak att säga.
Bara ni själv kan se in i ert hjärta.
Men samtidigt tänker ni väl inte låta mig komma levande härifrån?
Det är jag som tar det beslutet. Jag behöver inte förklara mig.
Karo!
Det sägs att misstänksamheten frammanar sina egna demoner.
Har ni hört det?
När jag säger att jag ska begå harakiri, då menar jag det.
Men trots allt som jag har sagt...
Låt oss tänka oss att jag skulle leva vidare.
Vad har jag då att se fram emot?
Faktum är att jag är ivrig att göra Motome, Miho och Kingo sällskap-
-på andra sidan där de väntar på mig.
Men jag kan inte se dem i ögonen-
-om jag kommer tomhänt.
Det tror jag att ni kan förstå.
Jag tänkte att även klanen Iis medlemmar skulle säga:
"Jaså, det var så det låg till?"
"Kanske var vi för blodtörstiga och förhastade oss."
"Vi kan se att vi inte hanterade situationen på bästa sätt."
"Kanske gick vi på sätt och vis för långt."
"Båda parter hade tveklöst kunnat uppföra sig bättre."
Om jag kunde ta med mig ett enda ord av den sorten-
-skulle Motome vara nöjd.
Finns det en bättre gåva för mig att ta med till honom?
Så tänkte jag, men jag inser nu att jag hade helt fel.
Om ni ser det så blir resten enkelt.
Världen har inte tid med sentimentala sagor.
Tror ni verkligen att samurajens heder endast är en fasad?
Då hade ni ändå aldrig kunnat förstå oss.
Så detta har bara varit meningslöst knorrande från en sur gubbe.
Men det gör ingen nytta att ångra sig nu.
Nåväl, ni får ursäkta mig min långrandiga berättelse.
Jag ska nu fortsätta med ritualen.
Nej, vänta!
Innan dess-
-måste jag ge tillbaka några föremål som tillhör det här huset.
För att de ska kunna identifieras har jag fäst namnskyltar vid dem.
Titta noga på dem.
Hayato Yazaki och Umenosuke Kawabe.
De lär vara två av klanens bästa krigare-
-och högt aktade för sin tapperhet och heder.
Men karo och mina herrar, oroa er inte.
Jag har bara tagit deras hårknutar, inte deras liv.
I Hayato Yazakis fall var det för sex dagar sedan.
Vänta!
I Umenosuke Kawabes fall var det för fem dagar sedan, den 8 maj.
Men i fallet med Hikokuro Omodaka-
-svärdmästaren från Shindo-Munen-Ichiryus skola-
-var det lite svårare.
Efter det som hänt med de andra var han kanske på sin vakt.
Om jag ska vara ärlig visste jag inte alls-
-hur jag skulle handskas med Omodaka.
Får jag komma in?
Om du försöker dra ditt svärd ger jag dig ett hugg från axeln till midjan.
Men-
-jag kommer att slå klingan i bjälken.
Om ni kastar er åt sidan kommer den här pelaren i vägen.
Det tog två dagar att hitta hit. Jag ber om ursäkt för förseningen.
Jag ber er att göra er redo.
Här kan man inte utkämpa en duell.
Det är långt, men jag måste be er att följa med till Gojiin-templet.
Hyresvärden för det här rucklet får inga besvär om ni inte återvänder.
Och ingen kan hämta era kvarlevor, så er själ kan inte gå vidare.
Jag föreslår att ni lämnar ett brev.
Skriv att ni ska till Gojiin-templet för att utkämpa en duell-
-mot Hikokuro Omodaka från klanen Ii.
Det var smart att utnyttja vinden, men ett svärd kan inte bara hugga.
Det kan också sticka eller kapa en annan klinga.
Svärdteknik som är oprövad i strid är som att simma på torra land.
Å andra sidan hade jag inte heller stridit-
-sedan belägringen av slottet i Osaka för sexton år sedan.
Det vore svårt nog att ta hans huvud-
-men det visade sig ännu svårare att ta hans hårknut.
Men att få hårknuten avskuren är hur som helst likvärdigt-
-med att få huvudet avhugget.
Det är en dumhet som kanske inte ens döden kan gottgöra.
Men de låtsas vara sjuka och väntar på att de ska växa ut igen.
Karo!
Klanen Ii är stolt över sin röda rustning och tapperhet-
-men även här är samurajens heder bara en fasad!
Din galning!-Döda honom!
Backa!
Hanshiro Tsugumo har blivit dödad.
Och våra förluster?
Vilka förluster led vår sida?
Masakatsu Sugita, Sobei Uemura, Ichiro Shinmen och Uemon Yoshioka.
De fyra är döda. Åtta till är svårt skadade.
Roninen från Geishu, Hanshiro Tsugumo, begick seppuku.
Alla våra män dog av sjukdom.
En halvt utsvulten ronin kan inte såra eller döda klanen Iis vasaller.
Hanshiro Tsugumo, före detta vasall åt Fukushimaklanen-
-begick seppuku enlig eget önskemål.
Våra män dog av sjukdom. Deras död har inte med Tsugumo att göra.
Vi får inte låta fler dö av sjukdom.
Se till att de sårade får vård omedelbart.
Jag kom precis tillbaka.
Hikokuro Omodaka...
I går i sitt hem...
Kawabe och Yazaki påstår sig vara sjuka, men egentligen...
Idiot!
Varför gav du inte dem order att begå seppuku?
Gå omedelbart tillbaka och gör det.
Ta med dig några duktiga krigare.
Om de inte gör det frivilligt tvingar du dem.
Officiellt sett kommer de förstås inte att ha begått seppuku.
De dog av sjukdom.
Imbecill!
Du har trots allt sett en del. Du vet hur världen fungerar!
-Förstår du inte vad det betyder? -Jag går nu!
Hanshiro Tsugumo, före detta vasall hos Fukushimaklanen-
-avled genom harakiri klockan sex på kvällen.
Hans beteende hade varit märkligt.
Många som var där tyckte att han visade tecken på vansinne.
Och när Motome Chijiiwa från samma klan bad att få begå harakiri-
-agerade vi inte felaktigt.
Ryktet om vår klans styrka har spridit sig genom hela Edo.
Även i detta fall spred sig ryktet-
-om vårt beslutsamma agerande genom staden inom två dagar.
På tredje dagen, under en formell sammankomst i Edoslottet-
-tog roju Doi tillfället i akt-
-berömma unge herr Bennosuke med följande ord:
"Ständigt vaksam, även i fredstid."
Om klanen Ii fortsätter leva enligt denna princip-
-kommer det att skänka välgång i många år framåt.
Den 16 maj, 1630.
Översättning: Nika Hashiguchi www.btistudios.com